Příloha vyhlášky č. 408/1990 Sb.

Pokyny
ke stanovení úrovně pole a ozáření elektromagnetickými vlnami v pásmu vysokých
a velmi vysokých frekvencí

ČÁST I

1. Pásmo vysokých frekvencí (vf)
Vysokými frekvencemi se v této vyhlášce rozumí frekvence od 60 kHz do 300 MHz, tj. vlnová délka vzduchu 5 km až 1 m. V tomto rozsahu frekvencí se úroveň pole vyjadřuje intenzitou elektrické složky pole [E] ve voltech na metr [V/m], případně v rozsahu od 60 kHz do 3 MHz intenzitou magnetické složky pole [H] v ampérech na metr [A/m]. Ozáření se vyjadřuje součinem E^2 ve [V/m]^2, resp. H^2 v [a/m]^2 a času t v hodinách [h] a označuje se W_E, resp. W_H.

1.1. Měřící zařízení
Pro měření E i H se používá měřič blízkého pole NFM 1 s příslušnými anténami, popřípadě jiný rovnocenný přístroj schválený hlavním hygienikem ČR. Testování měřiče se provádí jednou za 3 roky. Ozáření W_E, i W_H se stanoví výpočtem nebo přímým měřením dozimetrem.

1.2. Obecné zásady měření intenzity pole
Při měření intenzity pole E nebo H se podle povahy pracoviště, tj. místa, kde se zdržují osoby, jejichž ozáření se stanoví. Měří se především ve výškách 50, 85, 125 a 160 cm nad podlahou, resp. terénem (platí pro střed antény), přičemž pro hodnocení je rozhodující je vyšší naměřená hodnota v oblasti hlavy nebo trupu s výjimkou případu, kdy v místě končetin je naměřená hodnota vyšší než vyhláškou stanovené E_mezní nebo H_mezní. Ve stanovených výškách se anténou pohybuje v horizontální rovině v rozsahu předpokládaných pohybů člověka na daném stanovišti a anténa se natáčí tak, aby byla spolehlivě zjištěna největší výchylka. Toto měření se opakuje v každé poloze nejméně třikrát a největší zjištěná výchylka se zaznamenává. Hodnota zjištěná ve výši hlavy se zaznamenává, i když není větší než hodnoty zjištěné v ostatních výškách. Hodnoty zjištěné v místech končetin se zaznamenávají pouze v případech,kdy jsou větší než mezní. Měří se za obvyklých podmínek (tj. na pracovišti především za přítomnosti obsluhy). Přítomnost jiných osob mimo osoby konající měření, popřípadě obsluhu, je nutno z bezprostředního okolí vyloučit. Osoba konající měření se nesmí nacházet mezi zdrojem záření a měřící anténou. Měří se za nejnepříznivějšího, případně pravděpodobně nejnepříznivějšího režimu, který může při běžném provozu nastat. Určení tohoto režimu je nutno projednat s příslušným orgánem hygienické služby. Pokud ho nelze předem stanovit měřením, měří se při každém pracovním režimu daného zařízení. V případě zjištění hodnoty intenzity pole přesahující možnosti měřiče se měří při definovaně sníženém výkonu příslušného zdroje a změřená hodnota se přepočítá na plný výkon s uvážením, že výkonu je úměrná hodnota E^2.
Doba expozice či pobytu se změří nebo zjistí podle účelu pobytu z pracovních výkazů, v údajů pracovních norem, technologických postupů, popřípadě popisu pracovní činnosti s přihlédnutím k vyjádření vedoucího pracovníka.
Protokol musí obsahovat:
-	datum a místo měření;
-	charakteristiku zařízení (název, typ, výkon, kmitočet, režim a dobu provozu, popřípadě druh vyzařujícího prvku a jeho další parametry) s vyznačením případného předchozího projednání výběru režimu s orgánem hygienické služby;
-	jednoduchý náčrtek s označením míst měření, vzdáleností, výšek a zaznamenáním přítomnosti či nepřítomnosti obsluhy během měření;
-	maximální hodnoty E, případně H a hodnoty ve výši hlavy; doba expozice, ozáření směnové, denní, průměrné (s uvážením případného ozáření pracovníka mimo pracovní dobu);
-	použité měřící přístroje (s uvedením výrobního čísla a data posledního testování);
-	závěry (s hodnocením a v případě pracoviště návrhem na zařazení do příslušné kategorie podle části II přílohy).

1.3 Stanovení ozáření
Ozáření člověka v daném místě je charakterizováno součinem čtverce intenzity pole v tomto místě E^2 ve [V/m]^2 nebo H^2 v [A/m]^2 a doby t, po kterou na něho toto pole působí (v hodinách). Celkové ozáření člověka za 1 směnu, resp. den je dáno součtem ozáření v jednotlivých místech, kde se zdržoval. V případě pracovníka se bere v úvahu také případné ozáření mimo pracovní dobu. Součet se stanoví samostatně pro E a případně též H a v případě E se ještě odliší součty pro jednotlivá frekvenční pásma. (Pokud toto odlišení není proveditelné, musí se v dalším vycházet z hodnocení v tom pásmu, pro něž jsou stanoveny přísnější hygienické požadavky.) Takto se stanoví směnové, resp. denní ozáření v každém pracovním, resp. kalendářním dnu. Průměrné směnové, resp. denní ozáření se stanoví sečtením směnových, resp. denních hodnot (u pracovníků za celý cyklus, tj. většinu za 5 pracovních dnů, u obyvatelstva za kalendářní týden, tj. za 7 dní) a dělením počtem pracovních dnů, resp. směn (tj. většinou 5) u pracovníků, popřípadě počtem kalendářních dnů (tj. 7) u obyvatelstva. U pracovníků se v případě ozařování i mimo pracovní dobu (směnu) ke směnovému ozáření přičítá též ozáření ve zbývající části dne a až z tohoto součtu v jednotlivých dnech pracovního cyklu se stanoví průměrné směnové ozáření. Pro vlastní hodnocení se však takovém případě použije teprve součet takto zjištěného průměrného směnového ozáření a průměrného denního ozáření za období nepracovních dnů.
Při hodnocení se kontrolu, je-li při uvažování průměrných směnových, resp. denních hodnot ozáření splněna podmínka

kde hodnoty označené indexem max jsou stanovené nejvýše přípustné hodnoty ozáření pro pracovníky (W_EP resp. W_HP) nebo obyvatelstvo (W_EO, resp. W_HO). Současně se porovnává velikost nejvyšších zjištěných hodnot E, resp. H se stanovenými mezními hodnotami E_mezní, resp. H_mezní pro pracovníky nebo obyvatelstvo. Závěry s hodnocením se zapíší do protokolu. Nejvyšší přípustné hodnoty a mezní úrovně pole pro pracovníka a obyvatelstvo - viz též tabulka č. 1 a 2.

2. Pásmo velmi vysokých frekvencí (vvf)
Velmi vysokými frekvencemi se rozumí frekvence nad 300 MHz do 300 000 MHz, tj. vlnová délka ve vzduchu 1 m až 1 mm. V tomto rozsahu se úroveň pole vyjadřuje výkonovou hustotou [S] v miliwattech na cm^2 [mW/cm^2], popřípadě mikrowattech na cm^2 [µW/cm^2], přičemž 1 mW/cm^2 = 1000 µW/cm^2 = 10 W/m^2. Ozáření se vyjadřuje součinem S v m W/cm^2 a času t v hodinách [h] a označuje se W_S.

2.1. Měřící zařízení
Do doby, než bude zavedeno používání jednotného měřiče výkonové hustoty, lze používat libovolný měřič, pokud je zaručena přesnost měření S do 30 procent a pokud je schválen hlavním hygienikem ČR. Testování měřice se provádí jednou za tři roky. Ozáření W_S se stanoví výpočtem nebo přímým měřením dozimetrem.

2.2. Obecné zásady měření výkonové hustoty
Platí obdobně ustanovení bodu 1.2. s těmito odchylkami:
-	pokud není k dispozici izotropní širokopásmový měřič, provádí se v daném místě měření na všech pro posouzení důležitých kmitočtech (pásmech), vyskytujících se v dané oblasti a výsledky se aritmeticky sčítají, a to pro horizontální i vertikální polohu měřící antény (jde-li o anténu s převážně lineární polarizací). V případě rotujících primárních zářičů se zjišťuje pouze maximální hodnota (vhodným otáčením měřící antény);
-	v případě pulsní modulace je rozhodující střední výkonová hustota, v protokolu je však nutno zaznamenat parametry pulsního režimu (šířka pulsu, opakovací kmitočet);
-	v okolí zdrojů s otáčejícími se nebo sektorujícími anténami (vyzařovacími diagramy) se při hodnocení vychází z výsledků měření v zastaveném stavu s uvážením koeficientů K_1 (pro pracovníky), resp. K_2 (pro obyvatelstvo), které jsou stanoveny touto vyhláškou. Do protokolu se zaznamenává i typ vysílací antény, její zisk, šířka svazku, polarizace a druh pohybu;
-	pokud obsluha není nucena trvale stát nebo sedět přesně ve stejném místě nebo poloze vzhledem ke zdroji záření a pohybuje se ve výrazně nehomogenním poli (tedy blízko zdroje, např. u generátorů pro mikrovlnný dielektrický ohřev apod.), vychází se při hodnocení daného místa z průměrné hodnoty S získané alespoň z pěti měření (v daném místě, nad i pod ním, vlevo a vpravo od něj), avšak do protokolu se zaznamenává také maximální hodnota;
-	je-li měřič NFM 1 vybaven zvláštní anténou pro měření E v pásmu vvf, lze jej použít s tím, že odpovídající výkonová hustota se stanoví buď z grafu či tabulky, dodaných s anténou, nebo pomocí vztahu
, resp.
.

2.3. Stanovení ozáření
Pro stanovení ozáření W_S platí přiměřeně ustanovení bodu 1.3. s tím rozdílem, že čas t se násobí výkonovou hustotou S. Pro hodnocení je rozhodující vztah W_S k nejvýše přípustným hodnotám ozáření pro pracovníky (W_SP) nebo obyvatelstvo (W_SO) a dodržení stanovených mezních hodnot S_mezní. Nejvyšší přípustné hodnoty a mezní pole pracovníka a obyvatelstva - viz též tabulka č. 1 a 2.

3. Kombinace pásem vf a vvf
V případě působení pole v místě, kde byly zjištěny úrovně příslušející pásmu vf i vvf, kontroluje se při hodnocení, je-li při uvažování průměrných směnových, popř. denních hodnot ozáření splněna podmínka:

Hodnoty označené indexem max jsou stanovené nejvýše přípustné hodnoty ozáření pro pracovníky (W_EP, W_HP, resp. W_SP) nebo obyvatelstvo (W_EO, W_HO, resp. W_SO). Současně se porovnává velikost nejvyšších zjištěných hodnot E, H, resp. S se stanovenými mezními hodnotami E_mezní, H_mezní, resp. S_mezní pro pracovníky nebo obyvatelstvo.

ČÁST II
Kategorizace prací

Elektromagnetické záření (v pásmu vysokých
a velmi vysokých frekvencí)

KATEGORIE 1 -	Nejsou překračovány hygienicky únosné hodnoty platné pro  obyvatelstvo.
Musí současně platit)
, L_max ≤ L_O _mezní
KATEGORIE 2 -	Nejsou překračovány hygienicky únosné hodnoty platné pro pracovníky.
Musí současně platit buď
a)	, L_O _mezní < L_max ≤ L_P _mezní
nebo
b)	, L_max ≤ L_P _mezní
KATEGORIE 3 -	Hygienicky únosné hodnoty platné pro pracovníky jsou překračovány - RIZIKOVÁ PRÁCE.
Musí současně platit buď
a)	, L_max > L_P _mezní
nebo
b)	, L_max > L_P _mezní
nebo
c)	

Tabulka č. 1

Nejvyšší přípustné hodnoty ozáření a mezní úrovně pole
(hygienicky únosné hodnoty) pro pracovníky

f[MHz] | 0,06 - 3 | > 3 - 30 | > 30 - 300 | > 300
E_mezní[V/m] | 500 (1580) | 300 (950) | 100 (315) | -
H_mezní[A/m] | 50 (160) | - | - | -
S_mezní[mW/cm^2] | - | - | - | 2,65 (26,5)
W_EP[(V/m)^2.h] | 50 000 (500 000) | 7000 (70 000) | 800 (8000) | -
W_HP[(A/m)^2.h] | 200 (2000) | - | - | -
W_SP [mWh/cm^2] | - | - | - | 0,8 · K_1*) (8,0 · K_1)

*)	Všeobecné základní hodnoty:
K_1 = 1	pro stacionární antény či zářiče
K_1 = 2,5	pro mechanicky sektorující antény
K_1 = 120	pro otáčející se antény
K_1 = A/3	pro elektronicky sektorující antény (A - úhel sektorování ve stupních)
Pozn.: Číselné hodnoty v závorkách odpovídají ustanovení  § 3 odst. 2

Tabulka č. 2

Nejvyšší přípustné hodnoty ozáření a mezní úrovně pole
(hygienicky únosné hodnoty) pro obyvatelstvo

f[MHz] | 0,06 - 3 | > 3 - 30 | > 30 - 300 | > 300
E_mezní [V/m] | 180 | 80 | 30 | -
H_mezní [A/m] | 15 | - | - | -
S_mezní [mW/cm^2] | - | - | - | 0,25
W_EP [(V/m)^2.h] | 5000 | 700 | 100 | -
W_HP [(A/m)^2.h] | 20 | - | - | -
W_SP [mWh/cm^2] | - | - | - | 0,12 · K_2*)

*)	Všeobecné základní hodnoty:
K_2 = 1	pro stacionární antény či zářiče
K_2 = 5	pro mechanicky sektorující antény
K_2 = 360	pro otáčecí antény
K_2 = A	pro elektronicky sektorující antény (A - úhel sektorování ve stupních)